Tidigare i Heroes:
Vi var tolv - nu...är vi nio.
- Vem vill hämnas, mrs Petrelli? - Jag vill träffa min advokat.
Var är hon?!
Det ordnar sig, mamma.
- Kan du hitta vemsomhelst? - Alla utom en.
När jag tänker på honom så ser han mig.
Allt jag hade är borta.
Låt mig följa med. Jag har en bil.
Jag försvinner ett tag. Du får vara hos familjen.
- Visst. Jag är ett missfoster. - Håll tyst.
Det sista jag minns är en man som ropade på mig.
- Vad då för man? - Mannen med de hornbågade glasögonen.
Jag skickar en bild på tavlan. Nummer åtta av åtta.
Mr Muggles och jag avverkade tre km på stranden.
Man tror inte att han är ett sånt energiknippe.
- Har du pratat med Claire på sistone? - Om vad då?
Hur hon anpassat sig. Har hon träffat nån? En kille?
Om fel person kom in i hennes liv skulle det kunna bli problematiskt.
- Varför tror du att det är en kille? - Varför tror du inte det?
- Har jag nåt i ansiktet? - Vi måste prata med dig.
- Om killar. - Inte sexsnacket igen!
- Vi vill bara veta om du träffar nån? - Får jag inte träffa nån heller?
Någon utomstående kan utgöra ett hot mot vår familj.
- Det finns dem som inte vill åt oss! - Jag skulle vilja träffa killen.
Vi kan hjälpa dig att avgöra om han går att lita på.
Lugna dig, pappa. Det finns ingen kille.
Jag kan inte hjälpa det.
Tänd lyset.
Hon klarar sig.
Det är över.
- Vill du ha nåt att dricka? - Vatten.
Det blir värre. Två per natt.
- Jag försöker lyssna, men det går inte. - Vad ska vi göra?
- Jag är inte mardrömsexpert. - Inte jag heller.
Jag hämtar vattnet. Håll henne lugn. Vi får...
...lösa det. Eller hur?
Försök sova.
När ger de sig?
Jag vet inte.
Pappa! Du har skaffat skägg!
Gillar ni det?
Inte...?
Ska jag raka av det?
- Er farmor ligger på sjukhus. - Mår hon bra?
Hon kommer att bli bra. Be mamma hjälpa er ringa henne.
Hon vill höra från er.
Jag vet att jag inte varit hos er. Jag ber om ursäkt för det.
Jag kommer hem. Jag lovar det.
- Vad gör Petrellis när de lovar? - De håller vad de lovar!
- Kan jag hjälpa er? - Jag är deras pappa.
Du får inte vara här.
- Gå. - Jag vill stanna hos dig!
Vi ses snart.
Så du kommer från Kalifornien?
Registreringsskylten... På den står det Kalifornien.
Jag hämtade bilen där. Jag kommer från Jersey.
Är det nära New York? Vi ska dit...
Jag kan ta er rätt långt, men vid gränsen lär de leta efter oss.
- Vad säger han? - De lär leta efter oss vid gränsen...
Herregud.
- Vad har hänt? - Han ser död ut.
Hjälp mig!
Micah. Micah!
Vakna!
Godmorgon, pojkar. Är ni redo för skolan?
Tänk på din ton, unge man.
- Han är vår gäst. - Det får vi allt se.
- Jag behöver 65 dollar. - Lustigt, för det gör jag med.
- Ser jag annorlunda ut? - Lika lam som vanligt.
- Du ser självsäker ut. - Ser jag ut som en chef då?
- Micah? - Det tycker jag.
- Varför gör jag det då? - På grund av att nån har dött?
Nej. Idag kommer resultatet från chefsprovet.
Det provet spikade jag.
Så nu har du råd med mina 65 dollar?
Nej, och fråga inte mormor heller. - Ge honom inte en spänn.
Han vill se nån wrestlingmatch på betal-TV ikväll.
Hälften av folket här bor i husvagn, och du vill lägga pengar...
- ...på att se vuxna karlar i kalsingar? - Det kan du se på Bourbon Street.
- Det är ju matchen om lagtiteln! - Du borde kolla på nåt bättre.
Som det här. Det här är bra.
Göra blommor av tomater? Vem har tid med sånt?
Tyvärr har jag det.
Jag tar med mat hem från restaurangen.
- Igen? - Önska mig lycka till.
Lycka till.
- Vad glor du på? - Inget.
Det är bara det... Jag vet hur du kan se matchen.
Jag gjorde det. Jag mördade Kaito Nakamura.
- Varför? - Av de skäl du angav.
- Sex, pengar...? - Ja.
Ni vet att jag var på taket. Ni har mina fingeravtryck.
Jag gjorde det. Jag knuffade honom över kanten.
När vi grep dig försökte du ta livet av dig.
- Dina skador var självåsamkade. - Jag var stressad av det jag gjort.
Jag attackerade mig själv.
Skriv ner uttalandet och släpp det. Snälla.
Varför gör ni så här, mrs Petrelli?
Jag har kommit till insikt.
Enda utvägen är att erkänna.
Okej. Jag börjar skriva.
Om de gräver djupare kommer de att upptäcka oss. Släpp det.
Släpp det.
- Vad är det där? - Föräldrablankett för hejaklacken.
- Till mig? - Ja.
Det är smickrande, men jag har nog inte tid.
- Du är hjälte för tjejerna. - Hurså?
Sättet du bemötte Debbie. Man måste vara kaxig i hejaklacken.
Du är kaxig så det räcker.
Jag funderar på det och återkommer om jag ändrar mig.
Ta med blanketten, om du ändrar dig.
Hej.
Jag tänkte på gårdagen. Jag kan vara mig själv med dig.
Angående det... Jag tror inte att vi ska träffas mer.
Mina föräldrar är överbeskyddande.
Beror det på att vi flög?
- Har jag skrämt bort dig? - Nej, jag gillar dig.
Är det märkena i nacken? Tror du det var utomjordingar?
- Det var en man med hornbågade glasögon. - Det är min pappa!
Han är överbeskyddande när det gäller dejtande.
- Låt mig prata med honom. - Det är nog ingen bra idé.
Men...
Jag kan flyga och du kan självläka. Betyder det inget?
Gör det inte svårare för mig.
Okej. Imorgon lägger jag ner.
Idag bjuder jag ut dig.
Ikväll. Du bestämmer platsen. Om du vill avbryta sen, okej.
Okej, men bara en gång.
Du kommer inte att ångra dig.
Varför förhör du en misstänkt på sjukhuset? Erkännanden är ogiltiga.
De tror henne.
Jag vet att hon är oskyldig.
Hur vet du det?
På samma sätt som jag vet att du kan flyga.
Jag kan läsa era tankar.
Jag kan inte berätta vad jag vet eller hur jag vet det.
Läser du mina tankar nu?
Nej... Jo, förlåt.
Din mor tror att hon skyddar nån. Jag lägger ner utredningen -
- men jag ger mig inte. Jag har en liten tjej hemma som drömmer mardrömmar.
Hon ritar en symbol... Samma symbol som de här.
- Jag känner igen den. - Allt hänger ihop.
Det vi kan göra. Allt hänger ihop.
- Jag känner igen fotot. - Bra, för jag behöver hjälp.
Jag klarar det inte utan dig.
Okej...
Jag behöver fem minuter med mamma. I enrum.
Varför erkänner du ett brott du inte begått?
Du hade rätt, Nathan. Jag förtjänar inte att räddas.
Jag var arg och full när jag sa det. Jag menade inget.
Du bad mig om hjälp. Låt mig hjälpa dig.
Bara för att du har rakat dig, så betyder inte det att du är nykter.
Du behöver in på rehab.
Ordna tillbaka din familj. Låt inte dina barn hata dig.
Inte om du kan göra något åt saken.
Du mördade inte Kaito, det vet jag.
Jag har gjort så mycket hemskt, så det kvittar vilket brott jag erkänner.
- Låt mig hjälpa dig. - Du får ingen försoning...
...genom att hjälpa mig. Jag klarar inte av att förlora en son till.
- Han måste göra det här, tyvärr. - Det är okej. Jag är redo.
- Var är din packning? - Jag blev rånad.
Jag har vandrat i tre dagar.
- Fråga honom vart han är på väg. - Var ska du?
Hem till Amerika. New York.
New York!? Dit ska vi också.
- Har ni släkt där? - Nej.
- Vi måste hitta den här mannen. - Nej, Maya.
Dr Suresh.
Vilket sammanträffande. Jag känner till boken, jag har läst den.
- Varför visade du honom boken? - Oroa dig inte, han har läst den.
- Varför söker ni honom? - För att vi vill ha...svar.
Svar på vad?
Jag känner Dr Suresh. Vi är gamla vänner.
- Känner du Dr Suresh?! - Nu kan jag hjälpa er.
Jag kan ta er till honom. Jag hjälper er att hitta honom.
- Vad sa han? - Han känner författaren.
Han hjälper oss. Av alla människor. Det är otroligt.
Verkligen, otroligt.
Det är ett mirakel. Ett tecken från Gud. Vi är på rätt spår.
Tack så mycket! Jag vet inte vad jag ska säga. Jag vet inte ens vad du heter.
Jag heter Gabriel.
- Gabriel Gray. - Gabriel. Som ängeln.
Ja. Precis som ängeln.
Man får inte supa på jobbet.
- Man måste ha rätt attityd, Camille. - Vad då?
Om Livet. Idag är den första dagen av resten av mitt.
- Du låter som en lyckokaka. - Nej. Som en kvinna med en ljus framtid.
- Undanhåller du något för mig? - Jag gjorde provet.
Är du gravid?
Nej. Hur skulle jag lyckas med det när jag bär de här kläderna dagligen?
För chefsposten. Jag har gjort provet.
- Vadå då? - Jag tycker inte att du ska...
...hoppas för mycket bara. Bara en dåre skulle ta ut segern i förskott.
Om jag får jobbet så får jag nog med pengar så att jag kan fortsätta plugga.
Då kan jag flytta med min familj. Det är inte rättvist. En storm passerar-
-och drar med sig hela mitt liv. Min mamma, min utbildning.
Mina drömmar.
Jag ber om ursäkt. Men du har sagt samma sak sen vi gick på dagis tillsammans.
Plan efter plan, men det händer aldrig något.
Vad i hela världen? Var har du lärt dig det där?
- Jag vet inte... - Monica...? Kan jag få prata med dig?
Jag beklagar, Monica. Du har inte kvalifikationer för jobbet.
- Klarade jag inte provet? - Jodå. Inte topp 10. Men...
Men, vadå? Jag har motivation. Jag arbetar hårt. Jag missar inte en dag.
Det är inte det som saken gäller. För det här jobbet måste man vara redo-
-för vilken placering som helst. Så det passar inte dig i dagsläget.
- Familjesituationen. Din bror, mormor... - Det är det som är poängen.
Jag ställer maten på bordet. Jag kan inte jobba med det här resten av mitt liv.
Du är duktig i ditt yrke, Monica. Det är inget fel med det.
Och du ska vara glad för att du har ett. Det finns många som står utan.
Jag tänkte att vi till efterrätt skulle åka till yoghurtstället vid bussgaraget.
Jag ska till biblioteket och läsa på till en uppsats.
Biblioteket? Hört talas om Internet?
Uppsatsen handlar om bibliotekens minskande betydelse i interneteran.
Ska jag köra dig?
Din bil. Den blev ju stulen.
- Ska jag köra? - Nej, jag promenerar.
- Hej. - Hej.
Bilden måste vara här någonstans. En gruppbild.
- På ett dussintal. - Vad är det för sällskap?
Från någon tillställning eller nåt möte. Mina föräldrar är med på bilden.
Kaito Nakamura. Mina föräldrar kände honom.
Han brukade hälsa på ibland. Sista gången han besökte oss-
-kramade mamma honom lite väl länge.
- De andra i sällskapet då? - Linderman var med. Charles Deveaux.
Men de är döda nu.
Är det här dina grabbar?
- Ni träffas inte så ofta, eller? - Jag vill...jag känner inte dig så väl.
Min fru...exfru var otrogen mot mig. Vilket jag hade kunnat förlåta.
Förutom att hon var gravid med hans barn.
Varför berättar du det här för mig?
Jag känner till en del om dig. Det känns bara rättvist så.
Dela med dig, om du vill.
För sex månader sen var jag polis i L.A. Gift. Väntade barn. Sen började det här.
Det vände upp och ner på allt i mitt liv.
Jag söker bara efter svar.
Det här kan kanske hjälpa oss.
- Det är samma foto. - Hälften av dem är döda.
- Någon av dem kanske är mördaren. - Det här är min mor och far.
Charles Deveaux. Linderman. Kaito Nakamura. Han här heter Bob.
Bob? Jag kan inte hans efternamn. Jag vet inte vilka de andra är.
- Jag vet vem han är. - Hur känner du honom?
Det är min far.
Stå och göra hamburgare. Skojar han med mig?
- Jag skulle vilja ge honom en omgång. - Vilken tur att du inte gjorde det.
- Det skulle du inte haft råd med. - Det känns om jag är menat för nåt.
Det känns som om nåt inom mig vill ut.
- Låter det vettigt? - Du förlorade mer än de flesta.
Och den förlusten tar tid att komma över. Du ska inte ha för bråttom.
- Jag vet inte. Gud kanske straffar mig. - Varför skulle han göra det?
För att jag har varit självisk. Jag ber om det varje Söndag i kyrkan.
Att Gud ska visa mig vägen ur det här. Alla andra ber för samhället.
Att saker ska ställas till rätta. Att de ska få kraft att kämpa. Men inte jag.
Jag ber bara om en väg bort.
- Det är hemskt, va? - Med tanke på läget så är det normalt.
Normal...
Ja, det är ju jag det.
Jag erbjöd mig att ta dig var som helst. Och du valde det här stället?
Vad ska jag säga? Jag är inte nån dyr dejt.
Du gillar höjder, va?
Det finns en plats i närheten av där jag bodde förr i Texas...
Ett gammalt torn som jag brukade klättra upp i...
För att se vad jag kunde göra.
Hoppade du ner?
Jag har nog bara tänkt mycket på mitt liv...
Hur snabbt det försvann.
Hur kunde det försvinna?
Det kan jag inte berätta.
Sanningen är den, att mycket hemskt har hände när jag bodde där.
Jag är inte säker på att jag vill öppna mig för nån igen.
Vi är här tillsammans. Så en liten del av dig vill öppna sig.
Jag vill verkligen lita på dig.
Hoppa ner då.
Tillit börjar med ett skutt. Lamt men sant.
Det blir så vidrigt. Mina armar och ben vrids kors och tvärs.
Det är inte vidare fint.
Rädslan du besitter...med att någon skulle få reda på om dig.
Att alltid behöva känna sig konstig. Samma rädsla har jag med.
Du kan dela det med mig. Men du måste lita på mig för att det ska fungera.
Okej.
- Du fångade mig? - Självklart.
- Men jag hade klarat mig. - Jag vet att du kan hela dig själv.
Men jag vill aldrig se dig sårad.
Jag förstår inte hur du gör. Du har inte ens några verktyg.
Vänta lite så ska du se. Snart klart.
Om det inte fungerar så kommer du att få stryk. Det förstår du, va?
Du fixade det.
Du klarade dig undan din avrättning.
Är det betalteve?
Hur fixade ni det?
Micah är nåt slags geni.
- Är det sant? - Ja, förlåt.
Jag försökte bara hjälpa till.
Jag vet att det är jobbigt att fösas ihop med kusinerna så här -
- efter att du gått igenom, men jag lovade din mamma att ta hand om dig.
Du måste följa reglerna.
Jag vet.
Jag har middag åt er.
Ni kan äta framför TV:n.
Är allt väl?
Ja. Jag önskar bara att jag kunde fixa dina drömmar.
Du är gullig.
Säg åt Damon att middagen är klar.
- Middagen är klar. - Strax.
Han kör 619:an!
Grymt!
Du är hemma!
Jag är hemma. Jag måste prata med er.
- Båda två. - Är allt okej?
- Jag måste hitta min pappa. - Vet du inte var han är?
Han lämnade mig när jag var tretton.
Han gav mig 120 dollar och en klapp på huvudet.
- Har du inte träffat honom sen dess? - Jag har försökt, men brottslingar...
- ...vill inte hittas. - Är han skurk?
Pappa stal massor med pengar från en massa människor.
Jag tror att han är inblandad i nåt riktigt farligt.
Jag behöver prata med honom, så jag behöver din hjälp med att hitta honom.
- Okej? - Okej.
Här är han.
Vad är det?
Ta bort det!
- Vad är det? - Tvinga mig inte att leta efter honom.
- Varför inte? - Han är mardrömsmannen!
Jag ska ställa allt till rätta, Pete.
Håll dig borta från mig!
- Klockan är mycket, nu är jag dödens. - Vad sa du när du stack hemifrån?
Jag antar att du inte sade att du flög omkring med en kille från skolan.
Jag skulle till biblioteket, sa jag.
- De misstänkte nog ingenting. - Förlåt, jag är en usel lögnare.
Om vi ska fortsätta att träffas, måste du komma på nån bra ursäkt.
- Att jag volonterar på ett soppkök? - Trovärdiga lögner funkar inte.
Vad mer får du inte göra?
- Jag vet nog precis vad. - Ska du inte säga god natt?
Du tar livet av mig.
Gabriel. Titta på det här.
Vi har med oss mördare i bilen.
- Vadå? - "Mördare." Där.
- De verkar ju så... - Jag har åkt med dem i två dagar.
Vi måste bli av med dem.
Jag distraherar dem, och du ringer polisen.
Det finns en telefonautomat där inne.
Vad är det som tar sån tid?
Vi har ett problem. Jag ska ställa en fråga och ni måste tala sanning.
- Självklart. Vad är det? - Är det här ni?
Säg nej.
Ja, det är vi, men det är inte vårt fel.
- Vi ville inte skada någon. - Det kan ni berätta för polisen.
- Derek ringer dem nu. - Nej, snälla. Han får inte.
- Vad är det? - Derek ringer polisen.
Maya.
- Vad gör du mot mig? - Lugna ner dig.
Lugna ner dig.
Lugna dig.
Båda två...har krafter.
Det är inte vårt fel.
Vi vet inte vad det är som händer.
Det är därför ni vill träffa dr Suresh.
Ja.
Jag vet vad ni går igenom.
Att ställas till svars för saker man inte menat att göra. Att vara jagad.
Jag har hjälpt Suresh med många som er. Han vet vad som krävs.
Polisen då?
De måste fånga oss först.
Hur var det på biblioteket?
- Jag kan förklara. - Det behövs inte.
- Du var med en kille. - Det finns ingen kille.
Okej... Jag väntar.
- Jag har gjort hejaklackstest. - Hejaklack?!
Jag kom med, men du måste skriva på det här för att jag ska få vara med.
Först blir bilen stulen, sen det här?!
Jag har sagt nej till hejaklacken! Det var jag tydlig med!
Hejaklacken gör mig glad.
Jag vet att det är skrämmande, men låt mig få den här enda saken.
Jag har gjort allt annat du bett mig om. Försakat vänner och liv.
Jag behöver något som är normalt.
Jag visste inte att hejaklacken betydde så mycket.
Jag blev med överraskad.
Tänker du hjälpa mig?
Vi säger så här:
Du får gå med i hejaklacken, men du måste lova att inte dejta killar.
Inte just nu.
Okej.
Jag har ett spår av tavlorna. Vi måste till Odessa.
- Texas? - Ukraina.
Det är en lång resa. Vad ska du säga till familjen?
Jag kommer nog på nåt.
Hon har äntligen kommit till ro.
- Förlåt mig. - Du visste inte.
Förlåt, för Molly måste hitta min far.
Det kommer inte på tal.
Många på den här bilden är döda. Han här - han med.
Nakamura - död. Petrelli - attackerad.
Min pappa kanske redan är död, eller så är han mördaren.
Mannen här jobbar jag för. Jag för dig till honom.
- När vi har hittat pappa. - Låt Molly slippa sin mardröm!
Hon kanske behöver konfrontera mardrömmen!
Så det här hjälper Molly...? Det låter som en pojke som vill hämnas!
- Du vet allt om problem med pappor, va? - Ja, faktiskt.
Jag gör det. Jag hittar din far.
Tack.
Det är helt dött. Vi stänger. Lås entrén så tar jag bakdörren.
- Jag beklagar, men vi har stängt. - Det står att ni stänger 22.00.
Chefen sa åt mig att stänga.
Jag är hungrig! Ta med allt i kassaapparaten med!
Sätt dig!
- Såg du? - Var har du lärt dig det där?
På TV.
- Vi är här. - Vi skyddar dig.
Jag ser en stad.
Philadelphia.
Ett hyreshus. Jag vill inte gå in.
- Fjärde våningen. - Vilket lägenhetsnummer?
- Han vet att jag är här. - Vilket nummer?
- Nio! - Bra, stick nu!
Han ser mig. Han... Låt mig vara!
Hon andas. Hon är chockad.
- Vakna, Molly! - Sluta, Matt.
Hjälp mig, Matt!
Matt!